Vilken vacker dag för jordgubbsplockning.
Jag minns inte när vi var på Donwell senast.
Det minns jag. Det var exakt 18 månader sen.
Knightley trivs hos andra, men det gör inte vi.
Jag har förberett för ert besök, så dagen kanske blir riktigt angenäm.
Ni har ordnat allt så bra för oss.
Far älskar att gå igenom era samlingar.
Jag vill gärna hinna fram innan alla jordgubbar är plockade.
Det är en väldigt bra skörd, och de är precis mogna att plocka.
Det är det finaste land jag sett.
Alla de bästa sorterna finns här.
Mår ni bra, miss Fairfax?
De är mycket sällsynta.
Där är ni, miss Fairfax! Jag har väntat på er.
Jag har hittat en guvernantplats åt er hos Smallridges i Bath.
Jag vet att du tycker att jag oroar mig för mycket...
- ...över dina resplaner. - Det har jag inte märkt, far.
Livet är fullt av katastrofer som kan inträffa när som helst.
Det verkar dumdristigt att inbjuda...
Jag förstår.
Jag står knappt ut med att din syster bor-
- några timmar härifrån.
Jag är en löjlig figur, inte sant?
Isabella och jag har alltid känt oss lyckligt lottade-
- till skillnad från Frank Churchill och Jane Fairfax.
Att vi inte skickades bort när...
Vi fick bo kvar hemma med de våra.
Jag tycker om mr Weston, men jag är glad att han inte är min far.
Man vet inte vad rädsla är förrän man får barn.
Jag skulle inte byta en miljon spännande utflykter mot den kärleken.
Och vem skulle annars låta mig vara husmor på Hartfield?
Ska du fortfarande göra den vanskliga resan till Box Hill?
Och vad mer är... Jag har för avsikt att återvända.
Miss Fairfax...
- Miss Fairfax! - Å, miss Woodhouse.
Vill ni vara vänlig, när man märker min frånvaro, och säga att jag gått hem?
- Visst, men ni går väl inte hem ensam? - Jag är van att gå ensam.
Det är för långt. Jag ringer efter vagnen.
Jag vill hellre gå.
En blivande guvernant får inte vara rädd.
Det är inget skäl att utsätta sig för fara nu. Det är varmt, ni är trött.
- Jag skickar efter vagnen. - Jag är trött.
Men inte på det vanliga sättet.
Miss Woodhouse, vi vet alla att man kan bli trött i själen.
Jag har känt mig utmattad så länge.
Det bästa ni kan göra är att låta mig gå-
- och säga att jag har gått när nån frågar.
Adjö, miss Woodhouse.
Det slog mig hur hemmastadd du verkade. Du kunde vara husmor här.
Jag tror inte det. Hartfield räcker för mig.
Tänk så mycket ni måste skälla på mig om jag var husmor på två gods.
Vart är Jane på väg? Hon borde inte promenera i värmen.
Jag försökte hindra henne. Jag erbjöd henne vår vagn.
Det gjorde jag! Jag gjorde verkligen en husmors plikt.
Men hon ville absolut vara ensam.
Vem kan klandra henne? Hon får inte en lugn stund hemma hos miss Bates.
Det måste ringa i öronen på henne. Hon tvingas lyssna på svadan-
- och med ett halvt öra...
Jag kunde inte hindra henne. Hon är mer än halvvägs hemma nu.
- Jag avskyr den här värmen! - Mrs Weston trodde att ni fallit av.
Men här är ni, välbehållen.
Så trevligt att vara frånvarande men i allas tankar.
Jag ska berätta de goda nyheterna. Men ni hade inte behövt komma.
Då borde jag inte kommit. Min moster var sjuk, så jag startade sent-
- och tvingades rida i värmen.
Kyla har jag inget emot, men det här...
Mr Knightley hade rätt. Ni hade inte behövt göra er besvär för vår skull.
- Ni blir mindre varm om ni sätter er. - Jag måste snart tillbaka igen.
Det är vansinne! Jag kommer när alla går.
Jag såg Jane Fairfax promenera hem - vansinne i den här värmen!
Gå in och drick nåt, eller ät lite mat.
Jag vill inte ha nån mat, det är alldeles för varmt.
Jag kanske kan dricka lite öl.
Om den inte har stått i värmen...
Knightleys samling är verkligen förnäm.
Det är nog fint, men jag vill inte resa dit.
När moster blir bra far jag utomlands. Jag måste se några av de där platserna.
Jag ska skriva dikter eller skissa på bergstopparna.
Ni kommer aldrig till Schweiz. Er moster och morbror låter er inte resa.
De kanske följer med. Värme och frisk luft är bra för min moster.
Jag menar allvar! Jag vill se nåt annat. Se inte så menande ut.
Jag är utled på England.
Utled på att vara rik och välmående? Utled på nöjen?
Ni får tänka ut några prövningar och övertala er själv att stanna.
Skulle jag vara välmående? Knappast. Jag hindras i allt jag vill göra.
Men ni är gladare nu än när ni kom. Ät lite mer.
Ta en skiva kött och ett glas öl till-
- så kanske ni blir lika munter som vi andra.
Nej, ni är naturligtvis min bästa kur. Jag ska sitta här bredvid er.
Ni borde följa med till Box Hill.
Det är inte Schweiz, men det är en början. Följ med.
Det blir bra omväxling för er.
- Harriet följer med. - Om Harriet ska följa med...
...och ni vill ha mitt sällskap, så följer jag med.
Jag tänker då inte följa med. Jag tvivlar på att nån finner det njutbart.
Mr Knightley kanske har hittat en skuggig plats.
Det är säkert lika varmt i skuggan.
- Skulle inte ni njuta av utflykten? - Jo. Det gör jag.
Tack.
- Kom, så letar vi upp de andra. - Usch, värmen är outhärdlig.
Där är ni.
Vilken sorglig samling.
De ser ut som om de hellre hade stannat hemma.
Jag är glad att jag kom hit. Jag tänker njuta av dagen.
Ingen verkar pigg på att dela lunchen med flugorna.
Det är helt och hållet ert fel. Ni befallde mig att följa med.
Jag har aldrig kunnat motstå er.
Er artighet är obestridlig.
Men ingen annan pratar.
Vi borde inte prata dumheter inför sju tysta personer.
Jag är tyst. Jag vill inte förarga nån.
Jag säger det gärna igen. När jag träffade miss Woodhouse första gången-
- fann jag henne oemotståndlig! Låt alla från Mickleham till Dorking höra det!
Våra vänner är omåttligt tröga...
Er fru gjorde rätt i att stanna hemma-
- även om vissa behöver en guvernant...
Vad ska vi göra för att få fart på dem? Vilket struntprat som helst duger.
Mina damer och herrar, jag har blivit ombedd av miss Woodhouse-
- som alltid är sällskapets medelpunkt, att fråga vad ni alla tänker på.
Jag tänkte...tänker på hur varmt det är, hur vi ska hålla flugorna borta-
- hur mor har det där hemma, hur söt Jane är-
- hur molnen ändrar form...
Jag håller mina tankar för mig själv. Jag är diskretionen själv.
Medan vissa begär att andra ska vara indiskreta.
Vill miss Woodhouse verkligen veta våra tankar?
Nej, säg vad som helst utom vad ni tänker på.
Jaså? Miss Woodhouse avstår från sin rätt att få veta vad ni tänker-
- och ber er bara om nåt underhållande.
Hon vill ha antingen ett spirituellt bidrag på prosa eller vers-
- två någorlunda roliga bidrag eller tre tråkiga.
Hon lovar att skratta hjärtligt.
Då kommer jag att göra bra ifrån mig. "Tre tråkiga saker"-
- det passar mig. Så fort jag öppnar munnen säger jag nåt ointressant.
Men det blir svårt, för ni får bara säga tre ointressanta saker.
Ja... Jag förstår vad hon menar. Jag ska försöka hålla tyst.
Jag måste vara olidlig i dag.
Leken låter trevlig. Jag bidrar med en gåta.
Så här lyder den: Vilka två bokstäver i alfabetet-
- bildar tillsammans fulländning?
Två bokstäver?
- Det vet jag inte. - Det ska jag tala om. M och A.
Emma. Förstår ni nu?
Nu förstår vi vilka kvickheter som krävs, men han har tagit loven av allt.
Det fulländade kom för snart.
Miss Woodhouse måste ursäkta mig, och även mr E, Knightley, Jane.
Ingen av oss har nåt kvickt att säga.
Ja, ni måste ursäkta mig. Jag har inget att säga som kan roa miss Woodhouse.
Ska vi ta en promenad, Augusta?
Kom, Jane.
Ett sånt lyckligt par. Så väl de passar ihop.
De hade tur som fann varandra på några få veckor ute i sällskapslivet.
Hur kan man lära känna nån som man träffar av en slump i Bath?
Det är bara genom att se kvinnor i deras eget hem bland de sina...
- ...man kan bilda sig en uppfattning. - Väldigt klokt sagt.
Hur många män har inte hängett sig i en kort bekantskap och sen ångrat sig?
Vissa kanske...
Förlåt, hur sa?
Vissa kanske fäster sig vid andra förhastat.
Men det finns ofta tid att sansa sig. Ett helt liv om viljan finns.
Bara svaga personer tror att de kommer att bli olyckliga för evigt.
Jag borde ha följt med paret Elton och sett mig omkring.
När jag gifter mig får nån annan välja hustru åt mig.
Vill ni välja en hustru åt mig?
Jag kommer att bli nöjd med ert val. Leta upp nån och uppfostra henne.
- Så att hon blir som jag? - Absolut, om ni kan.
Jag åtar mig uppdraget. Ni får en charmerande hustru.
Hon måste vara mycket livlig och ha samma färg på ögonen som ni.
Jag reser utomlands i några år, och när jag återvänder-
- hämtar jag min blivande hustru hos er.
Kom, moster. Jag hjälper dig upp.
Tack, lilla vän. En god idé.
En förträfflig idé. Vi ser oss omkring, miss Smith.
Hur kan de gå omkring i hettan?
Jag ska lämna det här landet - så snart jag kan boka en biljett.
Jag vill gärna se utsikten igen.
- Jag tänker ha trevligt. - Nej, stanna hos mig.
- Emma... - Har ni sett till Harriet?
Jag måste tala med dig.
Jag kan inte åse ditt uppträdande stillatigande.
Du har betett dig riktigt illa!
Hur kunde du vara så okänslig mot miss Bates? En kvinna i hennes situation...
Jag kunde inte låta bli. Ingen hade kunnat motstå det.
Dessutom tror jag inte att hon förstod det.
Det kan jag försäkra dig att hon gjorde! Hon talar inte om annat.
Hur tålmodig du måste ha varit som har stått ut med henne i alla år.
Jag är ledsen. Hon är väldigt snäll, men hon är också en aning löjlig.
Ja! Om hon var välbärgad hade jag kunnat ha överseende med dig.
Men det är hon inte!
Hon är fattig, Emma.
Hon var välbeställd en gång, men nu blir hon allt fattigare.
Hon borde väckt ditt medlidande, inte ditt förakt!
Det var riktigt fult gjort.
Är det du, Emma? Hur var det stora äventyret?
Var utsikten lika hänförande som i boken?
Ja. Verkligen hänförande.
Roligt att du hade trevligt.
Du vill väl planera ännu en utflykt snart?
Planerar du en ny utflykt snart?
Nej. Nej, jag tror inte det.
Det kan bli för mycket av det goda.
Säg åt henne att gå. Fort! Jag orkar inte träffa henne.
Jag säger att du inte mår bra. Förhoppningsvis går hon snart.
Miss Woodhouse, jag beklagar att ni fått vänta.
Jag visste inte... Jag väntade inget besök så tidigt.
Jane orkar inte träffa nån.
Hon är...sjuk...igen.
Sätt er.
Jag tog med en korg med utflyktsmaten.
Det har väl inte hänt miss Fairfax nåt?
Tack för att ni frågar.
Hon har suttit uppe hela natten och skrivit brev.
Hon tackade ja till platsen mrs Elton ordnade och har skrivit till Campbells.
- Jag trodde att hon ville vänta. - Det trodde jag också.
Senast igår skulle hon stanna här över sommaren, men på kvällen var det klart.
Hon ska ta hand om mrs Smallridges tre små flickor. Och lönen...
Ni anar inte så bra betalt hon får.
Om de är som jag var i den åldern är hon värd en väl tilltagen lön.
Så snällt sagt av er, miss Woodhouse. Men ni är alltid så vänlig.
Jag hoppas att miss Fairfax känner sig lättad och nöjd med sitt beslut.
Hon grät hela natten medan hon skrev.
Hon sa att hon var glad, men hon har aldrig...gråtit av lycka förut.
Miss Bates... Ni har vänner i Highbury.
Jag själv, min far, mr Knightley.
Vi står alla till ert förfogande.
Vi vill inte att ni oroar er för miss Fairfax framtid.
Är det du, Emma?
Emma, lilla vän. Mr Knightley ska rida till London, mycket oväntat.
- Jag vet inte hur det ska gå. - Jag är på väg till London.
Är det nåt du vill att jag ska ta med?
Nej, inget.
Hur mådde min gamla vän? Emma gick upp tidigt för att besöka miss Bates.
Hon blev glad för pajerna.
Så mycket mat som de hade på utflykten!
Den hade förfarits. Ett våldsamt slöseri med kött.
Jag påminde miss Bates om middagen här på fredag.
- Vill ni också komma? - Jag är tyvärr fortfarande borta.
Jag blir borta en längre tid.
- Det kommer plötsligt. - Det är ett plötsligt beslut.
Men jag har tänkt resa bort ett tag.
Det gläder mig att miss Bates uppskattade maten.
Adjö.
Jag förstår inte varför alla är smittade av denna reslust.
Till och med förståndige mr Knightley.
Jag tror att far skulle bli orolig.
George verkar inte må bra. Han är håglös och retlig.
Du är inte dig själv. Du ville varken gå på middag hos paret Cavendish-
- eller leta grodor med pojkarna.
Vissa skulle säga att tvekan är en normal reaktion på båda inbjudningarna.
Hon skriver att mr Knightley är vid dåligt lynne.
Det är inte likt honom. Han borde inte ha rest.
- Vi borde klä om mr Knightleys stol. - Jaså? Som du vill.
- Vad är det för fel på den? - Jag är så van vid att han sitter där.
Jag har inte tittat på stolen på åratal.
Den behöver nytt tyg.
"Emma ska klä om mr Knightleys stol".
"Hon har också gjort flera försök att besöka miss Fairfax"-
- "men denna är alltid för sjuk för att ta emot henne. Så i dag"-
- "skickade Emma vår bästa arrowrot för miss Fairfax tillfrisknande."
Jag skickade arrowrot i bästa välmening-
- men Jane tyckte inte om den och orkade inte ens gå ut.
Hur mycket jag än försöker blir jag aldrig Janes vän.
Det är jag ledsen för.
- Mrs Churchill är död. - Vad rör det oss?
Frank är äntligen fri.
Vi beklagar förstås mrs Churchills död.
Mrs Churchill har aldrig varit omtyckt, men nu måste vi plötsligt sörja henne.
Jag är väldigt glad... över de sorgliga nyheterna.
Det är naturligtvis sorgligt, men det är också väldigt intressant.
- Westons har alltid velat att Emma... - Folk gifter sig med vem de vill.
Nu kan vi se framåt. Frank kan göra som han vill.
- Vad är det? Mår du bra? - Ja, bli inte orolig.
- Jag vet inte hur jag ska berätta det. - Isabella? Barnen? Knightley?
- Säg vad det är, fort! - Nej, det är Frank.
Frank är förlovad med Jane Fairfax.
Jane Fairfax?
- Du kan inte mena allvar. - De har varit förlovade sen oktober.
Sen de var i Weymouth.
Ja, jag behöver nog...
...en halv dag att smälta det.
Förlovad? Med henne? Hela vintern, innan de återvände till Highbury?
Jag trodde att jag kände honom. Det har sårat mig djupt.
Och även hans far. Vi kan inte förlåta vissa delar av hans uppträdande.
Varför kom han hit förlo vad-
- och låtsades vara så väldigt obunden?
De var tvungna att hålla det hemligt.
Mrs Churchill skulle förbjudit förhållandet.
Det fanns tillfällen då hemligheten nästan avslöjades.
Han var på vippen att berätta det för dig en gång.
Kort sagt, miss Woodhouse, ni som känner till allt... Ni måste ha anat.
- Å, Emma... - Oroa dig inte.
Bekymra dig inte för mig.
En gång...
...inbillade jag mig att jag var förälskad i honom.
Men jag kan ärligt säga att sen många månader tillbaka-
- har jag inte tänkt på honom på det sättet.
Men...
Jag var inte förälskad i honom. Men hur kunde han veta det?
Hur stod Jane ut med-
- att han ägnade sig åt en annan kvinna?
Inte undra på att hon inte vill träffa mig!
Det är så långt ifrån vad en man bör vara.
Ingen sanning, inga principer, ingen integritet.
Så illa han har betett sig! Och hur blir det med mrs Smallridge?
Han lät Jane ta anställning som guvernant. Han borde skämmas!
Jag måste ursäkta honom - han visste inte om det.
Jane tog anställningen för att hon inte orkade vänta längre.
Jag är trött, men inte på det vanliga sättet.
- Och för att de grälade på Donwell. - Jag såg Jane Fairfax promenera hem.
Vansinne!
Så fort han fick veta det, och när mostern inte längre var i livet-
- vädjade han till Janes godhet och gjorde slut på flera månaders lidande.
Flera månaders lidande?
Var det vad vi var?
Vi som välkomnade honom tillbaka till Highbury med öppenhet och vänskap.
Jag...antar att vi måste lyckönska dem båda två.
Vart ska vi åka? Vad ska vi göra?
För första gången i våra liv kan vi göra precis vad vi vill!
Låt oss försöka vara förståndiga och fundera på det.
Vad sägs om en dans?
Miss Woodhouse. Har ni hört nyheten? Frank Churchill och miss Fairfax!
Vem hade kunnat ana det? Ni förstås, men de har lurat er också.
- Ni som kan se in i människors hjärtan. - Jag börjar tvivla på den talangen.
Tro inte att jag hade uppmuntrat dina känslor för mr Churchill-
- om jag misstänkte att han hade några känslor för Jane Fairfax.
Jag? Varför oroar ni er för mig?
Ni tror väl inte att jag går och tänker på Frank Churchill?
Skönt att du verkar så lugn.
Men för inte så längesen fick du mig att tro att du var lite intresserad.
Jag? Nej. Aldrig.
- Ni misstar er. - Men vem...?
Hur kunde ni missförstå mig?
Vi skulle aldrig nämna hans namn. Men han är så överlägsen alla andra.
Vem skulle jag annars mena? Frank Churchill...!
Jag hoppas att jag har bättre smak än att tänka på Frank Churchill.
Jag tyckte att det var förmätet att ens tänka på honom.
Men sen sa ni, i det här rummet, precis där vi sitter nu:
Märkligare saker har hänt. Det finns många lyckliga ojämlika äktenskap.
Om ni ingav mig hopp...
...ni som har känt honom i hela ert liv...
Harriet...
Nej, du kan inte...
Har jag rätt om jag antar...
...att du menar mr Knightley?
Javisst!
Vi pratade om det när vi satt här.
Jag kan svära på...
...att du nämnde Frank Churchill och tjänsten han gjorde dig.
Han jagade iväg zigenarna och bar dig hit.
Jag minns exakt vad vi sa.
Jag sa att det var naturligt att du kände dig tacksam mot honom.
Du berättade i detalj om dina känslor när han kom till din räddning.
Jag vet vad ni menar.
Jag syftade på nåt helt annat. Inte zigenarna eller Frank Churchill.
Jag tänkte på när mr Knightley bjöd upp mig.
Det fick mig att inse hur överlägsen han är alla andra människor på jorden.
Miss Woodhouse?
Jag vet att det är en överraskning. Men trots det...
...även om ni tycker att han är mig fem miljoner gånger överlägsen...
...så hoppas jag att, som ni själv sa, märkligare saker har hänt.
Om han inte har nåt emot det...
...så är ni alltför storsint för att sätta upp några hinder för oss.
"Oss"?
Harriet...
Har du nån aning om mr Knightley...besvarar dina känslor?
Ja, det måste jag säga att jag har.
Miss Smith har några förstklassiga egenskaper. Vårt samtal var givande.
Sen balen har han ofta talat med mig. På Donwell-
- berättade han allt om växelbruk.
Ville han inte påminna dig om Robert Martins goda egenskaper?
Nej, absolut inte.
Jag vet bättre än att hysa känslor för Robert Martin.
- Ni har uppmuntrat mig att sikta högt. - Låt oss tänka på bildade män.
Mr Knightley är den siste mannen på jorden-
- som skulle låta en kvinna tro att han känner mer för henne än han gör.
Tack så mycket, miss Woodhouse! Jag är så lycklig!
- Du måste gå. - Ja. Jag kan inte träffa er far nu.
- Min upprymdhet skulle oroa honom. - Sluta prata och gå nu.
Jag måste tänka över det här.
Jag önskar vid Gud att jag aldrig träffat henne.
Så dum jag är!
Så blind jag har varit!
Harriet och mr Knightley?
Jag har varit så upptagen a v alla andras känslor-
- att jag inte känner mina egna.
Om mr Knightley ska gifta sig med nån...
...måste det naturligtvis bli...
...med mig.
För sent...
För sent.
Och det är helt och hållet mitt eget fel.
Du store, det är inte möjligt!
Frank Churchill och Jane Fairfax är förlovade - sen flera månader tillbaka.
Jane var förkrossad-
- och så ångerfull att vi förlät henne på fläcken.
De passar så bra ihop.
Är allt väl med dig, Emma?
Javisst. Det är det alltid.
Där är du!
- Är ni arg på mig? - På dig? Nej.
- Varför skulle jag vara det? - Ni såg ut att vilja skälla på mig.
Tiden kommer att läka såret.
Den avskyvärde uslingen!
Jag tycker synd om henne.
Ni talar om mr Churchill och miss Fairfax?
Jag måste reda ut det här.
Ni misstar er om ni tror att jag behöver ert medlidande. Tro mig.
Jag var blind för deras... känslor för varandra.
Jag rodnar när jag tänker på en del saker jag har sagt och gjort.
Men tro mig när jag säger...
...att jag inte har nåt annat skäl att beklaga att jag inte visste om det.
Jag måste erkänna att jag inte var helt säker på-
- hur djupt engagerad du var.
Hur lite du än kände för honom så förtjänade han det inte.
Han är en skam för mänskligheten.
Jag skäms för mitt uppträdande. Min fåfänga blev smickrad.
När han först kom tillbaka trodde jag att jag kände nåt för honom.
Men jag har rannsakat mitt hjärta-
- och kan ärligt säga:
Han har utnyttjat mig. Men han har inte sårat mig.
Frank Churchill är lyckligt lottad.
Han hittar en idealisk hustru. Hans moster står i vägen. Mostern dör.
Han har utnyttjat alla men de förlåter honom mer än gärna.
- Det låter som om ni avundas honom. - Det gör jag.
Hans hemlighet är åtminstone avslöjad.
Du frågar inte vilken min hemlighet är?
Det är klokt av dig, men jag kan inte vara lika förståndig.
- Jag måste tala om... - Nej, säg inget!
Tänk efter lite, för har ni väl sagt det kan ni inte ångra er.
Som du önskar.
Vänta!
Snälla, stanna!
Förlåt.
Vi är gamla vänner.
Jag lyssnar på allt ni vill säga, vem det än gäller.
Jag ska säga precis vad jag tycker, som er vän.
Jag vill inte...
Vänner...!
Jag vill att du ska vara ärlig. Så säg mig...
Har jag nån chans att bli bönhörd?
Min käraste Emma...
För kärast har du alltid varit, och kommer alltid att vara.
Min älskade Emma...
Jag är inte mycket för stora ord.
Om jag älskade dig mindre kunde jag kanske tala mer om mina känslor.
Men du känner mig.
Jag har läxat upp dig och skällt på dig...
...och du har burit det så tappert.
- Är det här sant? - Du får bara sanningen av mig.
Säg vad du tänker.
Jag kan inte...
...tänka alls.
Det kan vara Frank Churchills förtjänst att jag upptäckte mina känslor för dig.
Jag fick en känsla av att det började i samma ögonblick han återvände hem.
Jag såg mitt liv här i nytt ljus.
Jag kände mig blottad inför andra...
...och försvarslös om de valde att ödelägga det.
Jag kände mig säker efter Box Hill.
Jag gav mig av till London för att låta känslorna svalna.
Men det var fel ställe att försöka glömma dig på.
Jag talade med Harriet.
Harriet?
Vi kan prata om Harriet om du vill det.
När jag hade talat med Harriet...
...om en hemlig kärleksangelägenhet...
...rannsakade jag mitt eget hjärta.
Och där var ni...
...och ni kommer aldrig, är jag rädd, att försvinna därifrån.
Du vet att jag älskar dig, men vi kan aldrig gifta oss!
Det var allt!
Emma!
Emma...
Jag kan aldrig lämna honom!
Naturligtvis, din far. Jag har också tänkt på det.
I hela mitt liv har han fasat för att jag ska lämna Hartfield!
Han klarar det inte! Jag gör det inte!
- Jag har tänkt ut en lösning. - Det finns ingen lösning!
Jag har funderat. Mitt hjärta finns här.
Det spelar ingen roll var jag bor, bara mitt hjärta finns där.
Jag flyttar till Hartfield så länge som det är nödvändigt.
Skulle du göra det...för mig?
Jag kanske går mellan godsen för att hålla formen.
Men...jag skulle gör mycket mer...
...utan att tveka.
Låt oss berätta det för honom.
- Genast? - Ja, genast.
John!
Jag har nyheter till dig. Och jag tror att du kommer att tycka om dem.
Jag, Harriet Smith, tager dig Robert Martin-
- till min äkta make...
...att älska och omhulda...
...i nöd och lust, i rikedom och fattigdom.
Jag gratulerar dig till ditt val.
Harriet!
Ni trodde väl aldrig att det skulle vara vi som stod där framme?
- Nej, det trodde jag inte. - Ändå har jag blivit utskälld.
Ni är inte helt oskyldig.
Nej.
Förlåt.
Se på henne. Är hon inte gudomlig? En ängel nedstigen från himlen.
- Behandla henne väl. - Jag kan inte lova att aldrig skoja.
Men det kan jag lova er.
Kör mig dit bort. Jag vill se mrs Westons baby.
Är det inte fantastiskt? Mor kan tala igen.
Jag hoppas att vi äntligen...
...kan vara vänner?
Jag har skrivit till er tusen gånger för att be om ursäkt.
Det spelar ingen roll.
- När blir det bröllop? - Aldrig, hoppas min far.
Vid 70 är jag fortfarande förlovad!
- Är det dags? - Ja.
- Väntar de? - Ja.
Det är en hel evighet!
Två veckor, bara. Sen kommer jag tillbaka.
- Du vet ännu inte vart ni ska åka? - Det är en överraskning.
Ni måste åka. Ni vill inte resa...
...sen det blivit mörkt.
Förlåt mig.
Strålande... De åker iväg på en mystisk smekmånad-
- medan jag måste vakta hönsen.
Det är ett under att far lät dem åka över huvud taget!
Det går en varg lös, och vi behöver en man som kan vakta hönsen.
Havet!
Översättning: Malin Westhall www.undertext.se